Tycker du att mamma är snygg?
- Nej, inte direkt. - Varför inte?
Vet inte. Hon är inte min typ.
Skulle du inte tycka att hon är vacker om hon inte vore mamma?
Alla åsikter är ju subjektiva.
Hon kanske är vacker på ett universellt vis. Vem fan vet?
Men jag tänder inte på henne.
Tror du att andra tycker att hon är snygg?
Jag vet inte. Vissa människor gillar ju för fan McDonald's.
- Jag gör det. - Ja, och du tycker mamma är snygg.
- Vilken tid det tog! - Hittade du en sjukligt fet friare...
...och såg till att lindra stressen inför familjeresan?
Håll tyst och sätt dig bilen, Elliot.
- Vem gav dig pengar till skiten, Ben? - Pappa.
Hennes kärlekssmöte på toa var visst inte så tillfredsställande.
På med säkerhetsbältena.
Är du med?
Då så...
Börja!
Jaha, Lynn...
- Van är vi på väg? - Till Annapolis i Maryland.
Varför är vi på väg till Annapolis i Maryland?
För att min äldste son, din bror, ska gifta sig.
- Vad heter han? - Dylan.
Hans blivande brud, är hon från Annapolis?
- Ja, det är hon. - Och vad heter hon?
Hon heter Heather, Elliot.
Tycker du om denna Heather Elliot?
Hon är jättegullig.
- Lynn, visst har du tre söner? - Och en dotter. Din syster Alice.
Är den här Alice-
- från ett tidigare äktenskap eller från det nuvarande?
- Från ett tidigare. - Och...
Den här dottern, Alice, bor hon hos dig eller din före detta man?
- Hon bor med oss, Elliot. - Låt oss återvända till Dylan.
- Bor han också med "oss"? - Det är inte roligt, Elliot.
Jag försöker bara fastställa de två äldsta barnens bostadsort.
- Jag har i alla fall fått nog. - Jaha...
- Vi får återkomma till det senare. - Vi ska inte återkomma till nåt alls.
Jaså. Då går vi vidare.
Vi går vidare.
Den här dottern, Alice, kommer hon på bröllopet?
Varför gör du så här, Elliot?
Varför? För att dokumentera resan-
-och bröllopet och familjeumgänget.
Jag är inte intresserad.
- Vill du inte att det ska bevaras? - Nej.
Hur ska vi då kunna veta att det här ens ägde rum?
- Att vad ägde rum? - Bröllopet.
Allt som omger äktenskapet.
- De har nog hyrt en kameraman. - Ja, men de gräver inte djupt nog.
- Vet du vad, jag har fått... - Akta, mamma! För i helvete!
Stäng av den där jävla kameran, Ben! Stäng av den!
Taylor sa att mamma och pappa köpte huset till mormor och morfar.
Jag vill inte höra ett ord till från er det närmaste dygnet.
Är det sant?
Tror du jag skämtar?! Jag drar in alla förmåner du har.
- Du som har det så väl förspänt... - Det gäller dig med, Elliot.
Alice kommer om tre där. Gör det inte svårare för mig än det redan är.
- Det ska jag inte. - Och rök inte!
- Morfar har redan en fot i graven. - Men inte på grund av rökning.
Det spelar ingen roll!
Bara så att du vet:
När du senast var på behandlingshem sa jag att du vari Sverige.
Sverige?!
Va?
Herregud, jag vet ingenting om Sverige.
Jäklar!
Underbart.
- Vad har hänt? - Pappas fick för låg puls igen.
Det är ingen fara med honom. Men gå inte in dit.
- Pappa! - Pacemakern gör det den ska.
- Mamma, hur är det med dig? - Det är ingen fara med mig.
- Jag förstår inte. Hjärtinfarkten... - Det var ingen hjärtinfarkt.
Fentanylet påverkade pacemakern och sänkte hjärtfrekvensen.
- Ska ni inte ta honom till sjukhuset? - Du kan val gå och börja packa upp?
Jag förstår att ni är orolig, men han behöver bara vila.
Ring hans läkare imorgon bitti, men hans värden är stabila.
Tack för att du kom, Jason. Jag är väldigt tacksam.
- Har din fru fött barn än? - Två veckor kvar.
Er mor är verkligen en riktig rating.
- Äsch... Tack igen. - Får jag fråga en sak?
Får man en stroke om man tar en sån och dexamfetamin och väger 60 kilo?
- När kommer middagen? - Jag vet inte. Ha lite tålamod.
Hur är det? Du ser blek ut.
- Du behöver D-vitamin. - Jag gillar bara inte sol.
- Är det alltså trendigt? - Det är nog goth-grejen.
Nej, jag är inte gothare.
- Men du bär alltid svart. - Han är gothare! - Eller hur?
Minns ni när han var tolv och hade Lynns trosor underjeansen?!
Hysteriskt roligt! Har du fortfarande det?
...stekt kyckling, grillad kyckling...
Här kommer maten!
Det beror på klimatförändringarna.
Den varmaste sommaren nånsin var på 1950-talet.
Nej, var får du det ifrån?
Sedan 1880-talet har jordens medel- temperatur stigit med 0,8 grader.
- Är han Doogie Howser, eller? - Nej, Doogie Howser var ST-läkare.
Jag blev livrädd när jag såg ambulansen.
Han är inte illa däran. Han avskyr bara att inte ha nåt att göra.
Men pappa är en kämpe, mamma.
Honom biter inte ens en dubbelpipig hagelbössa på.
- Hans hjärtkapacitet är bara 30 %. - Ja, men han är vid gott mod.
Syrebrist!
Jag har en sak att säga till alla...
Jag gör grymma Martinidnnkar.
Sätt dig ner.
Vänta tills du ser Heathers vänner. Din kuk kommer att dö!
De är hur heta som helst.
- Kommer min kuk att dö? - De brudarna är asläckra!
Högklassiga.
De är drömligg.
Fängslande.
Det är väl lugnt att jag spetsade med lite kola?
Det är bättre än hostmedicinen med dextrometorfan jag tog igår kväll.
- Kommer Alice först på fredag?! - Hon kommer på fredag.
- Det är genrepsmiddag på lördag. - Jag vet. Allt kommer att ordna sig.
- Kan hon inte komma tidigare? - Nej, hon har annat för sig.
- Och nu slipper Lee köra ner ensam. - Ska Lee köra hit?
Snälla Bonnie, jag kom precis hit!
Hetsa inte upp dig, jag frågar bara.
- Ni måste väl inte börja gräla? - Jag börjar inte gräla!
Mina damer, kan vi inte bara komma överens? -Vem sa så?
- Du vet, han polisen... - Den svarta killen.
- Han är blind. - Vem då?
- L-lunden. - Tack gode gud för det!
Vilken gudagåva!
Om hunden kunde se sin utstyrsel skulle han fan ta livet av sig.
Mamma designade kläderna. Hon ska starta en firma.
Jag tycker att det är en bra idé. Jag försöker stötta henne.
Fräcka kläder.
Det är fan fascistiskt! Det är misshandel.
Jag har alltid sagt det om Lynn. Allt ska handla om hennes familjs problem.
- Men det är faktiskt Dylans bröllop. - Han vill att Alice är med.
Hon gick till en terapeut för att prata med Paul. Han är ju hennes ex!
- Varför ställer du såna frågor? - Elliots läkare ville veta.
Det finns inget sånt.
Så ingen i din familj har lidit av depressioner eller tvångssyndrom?
Nix.
- Varifrån kom det, då? Mars? - Kanske det.
Hade inte pappas pappa nåt slags...
- Söp han inte väldigt mycket? - Jo, men det var...
- Söp han ihjäl sig? - Nej, självklart inte!
Han...
- Du vet, han... - Vad?
Han sköt sig.
- Sköt han sig? - Ja.
- Det säger ju en hel del. - Det var annorlunda på den tiden.
Många sköt sig under den stora depressionen.
Jag var inte helförtjust i Sverige.
- Det var svinkallt. - Jaså?
Till och med i juni?
Ja. Det kanske var mina förutfattade meningar om Sverige.
Antagligen.
Det var nog psykosomatiskt. Jag får ångest.
- Jag äter medicin. - Det vet vi alla.
...vårt intellekts begränsade spektrum...
Våra förfader kämpade, slogs och dog...
Det är inte sant!
Kommer det inte att kännas konstigt att träffa mammas före detta man?
Jag antar det.
Jag har aldrig ens sett honom på bild.
Det har jag.
- Hur ser han ut? - Som folk gör mest.
Han såg ut som T.J., vår gamla barnvakt.
Men var det inte så att Paul typ...
...misshandlade mamma?
Jo, jag tror det.
Ska du typ nita honom?
Varför skulle jag nita honom?
Jag vet inte. För att han brukade slå mamma.
Ja...
Jag har slagit mamma.
Kom igen...
Fan också!
Alice, är det säkert att du känner dig stark nog för att komma hit?
Nej... Ja, ja...
Jag bara frågar.
Nej då, det blir inget problem. Jag ska tala helt lugnt med Paul.
Jag ska göra precis som dr Marcus sa.
Varför skulle vi gräla?
Det blir bara jag, Paul och den där terapeuten vi hittade på nätet.
Oroa dig inte, Alice.
Precis. Det är precis det som är tanken.
Herrejävlar!
Hörru, jag måste tvåa!
Fan!
Donna, gå och fråga din far vad han vill ha till frukost.
Kom, så går vi och frågar. Vi går och frågar.
Vi går och frågar pappa vad han vill ha. Säg hej!
Hej, älskling.
Vad vill du ha till frukost?
- Life vore gott. - De är slut.
Gråter du?
- Nej, nej. Det - Är det säkert?
- Ja. - Jaha...
Vad vill du ha till frukost?
Pannkakor. Välgräddade.
Okej. Kom här, lilla voffselofsingen.
Säg hej, min lilla voffselofsing.
- Jag tror att pappa har gråtit. - Tittar han på "The Price is Right"?
Det är den där jämrans reklamen om defibrilatorn för hemmabruk.
Han blir så känslosam av den.
- Vad ville han ha till frukost? - Pannkakor. Välgräddade.
- Har du ätit? - Nej, jag måste göra mig i ordning.
- För vad? - Jag ska träffa Paul.
Jag förstår det inte.
Vad är det du inte förstår?
Du ber om bekymmer. Kan vi inte bara ha det trevligt?
Men du måste alltid ställa till med bråk.
- Vad gjorde du i mitt badrum? - Jag tvåade.
Du vet, gangsterrappare rappar ofta om pistoler med kaliber .22.
Tar man bort en tvåa är det bara en kvar.
Göra nummer två?
Bajsa?
- Vad är det med dig?! - Jag fick diagnosen...
Jag vet vilken diagnos du fick, jag är din mamma!
Är det mina gener, eller är det...?
Är jag en dålig mamma?
Jag har faktiskt funderat på det.
Både jag och Elliot har ju problem.
Jag undrade om det var pappas gener, men Alice är också åt helvete.
- Svär inte! - Förlåt, det ska jag inte.
Den ende som är normal är Dylan.
Och honom har du typ inte uppfostrat alls.
Min slutsats är att det är ditt fel. Du är den gemensamma nämnaren.
Jag älskar dig så mycket. Kom, ge mig en kram.
Tvättade du händerna?
Okej...
Kila iväg, du.
- Jag är på väg nu. - Hej då! - Hej då.
Ben, kan du ge farfar de här, är du snäll?
Det här med välgräddade pannkakor har pågått i två veckor.
I hela sitt liv har han velat ha dem gyllene och fluffiga.
Nu ska de vara svartare än kvinnan på sirapsflaskan.
- Du är en riktig sydstatsflickan. - Berätta inte för nån att jag sa så.
Visst. Du är ändå dubbelt så gammal som medborgarrättsrörelsen.
- Ta din bricka, Donna. - Förlåt
Grät morfar fortfarande när du gick in dit?
Han var inte där.
Taylor, kolla i ladan!
Pappa, var är du?!
Kom igen, blodet -till huvudet!
Morfar?
- Morfar är inte här. - An sen?
Pappa!
Ursäkta.
- Ursäkta... - Fan.
- Hej, Lynn. Dr Stanwick. - Trevligt att träffas.
- Stig på. i - Hej, Lynn. Du ser pigg ut.
- Lynn... - Hej, jag visste inte att...
Varför skulle jag inte vara med? Du sa ju att det var en familjekris.
Ja, jag sa till Paul att det var angeläget.
Vi kan väl sätta oss?
- Lynn förklarade att er son... - Vår son.
- Visst, jag förstår.
Dylan och Alice är dina och Pauls barn.
Och Dylan har väl bett Alice att vara brudtärna på bröllopet?
Det stämmer. Och...
Alice har det inte så lätt just nu-
- så jag tänkte att det vore bra om Paul och jag kunde...
...prata igenom lite saker innan hon kommer på fredag.
Pappa!
Var är du?
Hur kan det vara mitt fel? Jag har inte träffat min dotter på sju år.
Och jag vet inte varför. Jag ville inte ha det så.
- Nej, Alice ville det. - Var det Alice, eller du?
Du har inte försökt förbättra situationen.
Jag ska be Alice att förklara det för mig.
Jag vill lösa det här, så att vi kan lägga det bakom oss.
Nej, det är precis det jag inte vill att du ska göra.
Lynn, var det här nån sorts plan för att få hit mig-
- och säga att jag inte får träffa min egen dotter på min sons bröllop?
Du kanske inte ska bestämma det längre. Det kanske skrämmer dig.
Alice är gammal nog att bestämma själv.
Det här är mellan mig och Alice.
Patty, det här rör inte dig ett dugg.
Det rör mig massor! Jag är hennes styvmor.
Hon räknar inte ens honom som sin far!
- Men han är det. - Nej.
- Jo, det är jag. - Nej.
- Som far har man ett visst ansvar. - Det har man även som mor.
Jag förstår att det här är en laddad fråga-
- men försök att hålla er inom ramarna.
Lynn menar nog inte att det Alice går igenom är ditt fel, Paul.
Okej då, men jag borde kunna tala med min dotter om hur hon har det.
Om hon genomgår nån självdestruktiv fas...
- Vänta, tror du att det är en fas? - Så sa han inte.
- Det var precis så han sa! - Det var inte så han menade!
- Jag försöker skydda min dotter. - Från vad?!
Från dig! Jag förklarade det för dig.
Du njuter verkligen av att försöka splittra vår familj.
- Handlar inte det här om det? - Är det så det är nu?
Säger du det till alla, Paul? Att jag ville ge mig av ensam med min dotter-
- och inte ville uppfostra min son? Sa du det när du grät ut hos henne?
Glömde du delen där du sa: "Åk du, Lynn"?
"Ta Alice, du. Men om du tar Dylan tar jag båda dina barn."
Jag vet bara att jag älskar min dotter.
Det vet hon tydligen inte och jag det förstår jag inte.
- Det förstår jag inte. - Det skiter jag i! Jag vet...
...att min dotter har skurit sig med en rakkniv i armar och ben i sex år.
En rakkniv! Vad är det du inte förstår, din egocentriska jävel?!
Pappa?
Pappa!
Pappa”-
Åh, pappa!
Herregud, pappa.
- Vad fan gör du här ute?! - Använd inte det ordet.
Tredje gången på en månad.
Jag klarar inte det här längre.
Filmar du?!
Ni behandlar mig som ett djur.
Tja, det är så det är.
Det är antingen det här eller äldreboende som gäller. Välj själv.
- Okej, pojkar. - Jag är inget djur!
Heather är så vacker. Hon har gått ner mycket i vikt.
Ja, hon ser jättebra ut.
- Jag träffade Paul idag. - Pappa sa det.
- Hur gick det? - Bra Vi gör verkligen framsteg.
Ser han inte fantastisk ut?
- Hur länge sen är det ni sågs? - Ett halvår.
Ett halvår? Jag är glad att du får lite tid att umgås med din mor.
Jäklar...
Patty undrar hela tiden om jag ska föra henne till hennes plats.
- Givetvis Jag förstår fullkomligt... - Skojar du?
Du är min mamma.
Den grabben...
Hon hade säkert en massagestav bredvid sängen.
Men lyssna nu. Jag öppnar badrumsdörren-
-och där står Elliot...
...helt näck, helt naken...
...och målar sig med Lynns läppstift
Hej. Läget?
Jag umgås med familjen.
- Men de är där borta allihop. - Jag är medveten om det, tack.
Så vad gör du, då?
Inget, Ben. Jag gör absolut ingenting.
- Verkar alla nöjda där ute? - Javisst, pappa.
- Behöver gräset klippas, tycker du? - Nej då.
Trädgårdsmästarna sköter det utmärkt.
Det är mitt hus, jag borde ta hand om det själv.
Ja, men det är väl bra att du slipper?
Vet du att Elliot inte har sagt ett ord till mig?
Han sa inte ens hej.
Elliot har det lite jobbigt just nu. 17 är ingen lätt ålder.
Vad är det som är så jobbigt med hans liv?
Killen ser bra ut, ni har mycket pengar och han går i bra skolor.
- Han blir utslängd från dem, ja. - För att du är för undfallande.
Du straffar honom inte hån nog. Det han gör får inga konsekvenser.
Vi straffar honom visst.
Elliot har en kemisk obalans i hjärnan. Så är det.
Han lider av depression, tvångssyndrom och Tourettes syndrom!
Han lider av svår ångest och har svårt att hantera sina känslor.
Nu går han i terapi och mår mycket bättre.
Visst, älskling.
Har du kommit över chocken? Då fortsätter vi. Du får börja med...
De har skurit ner massor på vanlig sjukvård, som cancerkirurgi...
- Nu sitter du fast, Dylan. - Nej, hon är schyst.
Ska du bara upprepa det? Det här är inte "Peter Pan".
Vi kan klappa och säga att vi tror-
- men du lär ändå inte gilla att bara ha sex med Tingeling resten av livet.
- Tingeling är asläckerl - Tingeling är väldigt liten.
- Vad ska du göra senare ikväll? - Vet inte. Dricka ikapp med morfar.
Varje gång Fox har extranyheter tar vi en sup katrinplommonjuice.
Den som skiter först förlorar. Jag lär nog vinna.
- Det kan man tröttna på. - Omöjligt.
Vi ska nog gå på fest. Du borde hänga med.
Jag borde berätta för mamma. Hon går nog med på det.
Vi drar nog om typ tjugo minuter.
Jag borde duscha. Jag har inte gjort det på en vecka.
Ta en dusch, du.
Tvätta håret och sätt på lite av mammas läppstift-
- eller vad du behöver för att göra dig fin.
- Det är inte hela sanningen... - Jag bara driver med dig.
Du skulle gilla att höra det som hände.
Vi bara driver lite med dig.
- Vi dömer dig inte. - Gör det du vill göra.
...ett stort misstag.
- Vem pratar du med? - Din far.
Jag tänkte gå ut med Brandon ikväll.
Kan jag ringa upp igen senare?
Nej, klockan är tio.
- Än sen? - Vad menar du med det?
Varför kan jag inte följa med?
För att jag sa det!
Brandon är fem år äldre och jag gillar inte att du är med honom.
Vad ska jag göra, då? Spela Rummikub med din sinnessjuka familj?
- Du kan umgås lite med din morfar. - Han är ju för fan en zombie.
- Var inte så elak, Elliot. - Förlåt...
Han kollar på Fox News när han sover. Det är väl typiskt for en Zombie?
- Har du druckit? - Nej. Självklart inte.
- Har du tagit droger med Brandon? - Nej!
- Jag lovar! - Ljug inte för mig, Elliot.
Jag ljuger inte.
- Varför är du så utagerande, då? - Det är jag inte!
Jag lovar, Elliot, om du har fått ett återfall-
- så får du åka direkt till Silver Hill igen. Jag chansar inte.
Var inte en sån jävla gnällkärring!
- Tala inte till mig på det viset. - Du anklagar mig för saker.
Sänk rösten.
Varför är du en sån gnällkärring? Vad fan vill du, egentligen?
- Ta några steg tillbaka. - Varför det? Jag gör ju inget.
Jag är lugn.
- Din jävla fitta! - Nej!
Jack han dansar Lite varstans
Jack han dansar limbodans
svensexan blir asgrym!
Ursäkta.
Van tog Elliot vägen?
Det är bara så skrämmande. Blir du inte rädd själv?
Är du ens medveten om det när det sker?
Ja, men det
...som om det är nåt som brister inombords.
Men varifrån kommer det?
Dina reaktioner är så extrema.
Det är inte normalt.
Det är som om...
Så fort jag kommer hit tvingas jag ljuga.
Jag fick ljuga om att ha varit i Sverige-
-och dölja att jag har problem.
Man kommer inte undan.
- Jag vet. - De träffar en bara i perioder...
...med ojämna mellanrum.
Det är oftast pinsamt, för det suger att vara tonåring.
De vägrar släppa gamla grejer och tar upp dem när man är med.
Det är för att de inte har nåt annat.
De känner inte dig, Elliot.
Det enda som binder oss samman är de hemska tillfällena i våra liv.
Saker man önskar aldrig hade hänt.
Allt det man försöker undvika.
Du vill inte att Alice ska komma och behöva ta itu med barndomstrauman.
Du försöker förklara att det kan vara skadligt, men det fattar de inte.
Det kommer de aldrig att göra.
Så du stångar pannan blodig...
...Alice skär sig och jag...
...förvandlas till nån jävla Glenn Beck.
Tänker du berätta det här för pappa?
Ja. Det måste jag.
- Ska vi gräva tills... - Det finns precis där det ska vara.
- Flytta ner det här. Det får inte... - Jag heter Lynn Hellman.
- Hej, förman Fred. - Kan jag hjälpa dig med nåt?
Bara om du vet hur man kör ner en fyrameters påle i marken-
-utan att skada bevattningssystemet.
- Har du precis vaknat? - Nej.
Jag tänkte bara att tältet kanske inte står på rätt plats.
Vi kanske ska vända det...
Vi har pratat mycket med Heather och Dylan om allt det här.
De hade nog uppskattat åsikterna för en månad sen-
-men Fred och jag har full koll.
Självklart har vi det. Jag har tagit order av den här lilla damen i...
- Femton år. - Börjar jag bli gammal?
- Men du har inte åldrats en dag. - Du får aldrig se mig...
- ...utan hela mitt hårsvall. - Och fint är det också.
Åh du... Vilken raring du är.
- Nu får jag problem med Paul. - All pollen ger mig migrän.
- Jag går in. - Jag ska vidareföra dina åsikter...
...till Heather och Dylan.
Donna? Donna. Donna!
- Fin hatt, Donna. - Tack.
- Att bara gå in på vår mark så där... - Nån måste hjälpa Heather.
- Hennes mamma har lupus. - Nej, det är kronisk trötthet.
- Och det vet vi ju vad det är. - Hon kan ändå inte hjälpa till.
Det är så ledsamt. Pauls firma reste tältet gratis.
- De sparade en förmögenhet. - Allt flörtande är så opassande.
Och den där... tarzanklädseln.
- Lynn, du har morgonrock. - Jag vaknade nyss. Jag sov illa.
Börja inte försvara dig nu. Ingen bryr sig, ingen bryr sig.
- Tror du Alice vill begå självmord? - Nej, så klart inte.
Men tror du att hon nån gång...
Nej, Ben. Nej.
Det kommer att bli bra.
Jo...
Absolut.
Okej?
En sak till. Tror du att autistiska personer vet att de är autistiska?
Det beror nog på hur allvarligt det är.
I de flesta fall, tror jag det.
Ja, för... Jag vet att jag fick diagnosen lindrig Aspergers-
- men jag trodde inte jag var autistisk.
Det är du absolut inte. Hur så?
- Har nån sagt det? - Ja...
Donna pratade om det med Bonnie och mormor.
- När du var där? - De visste inte att jag hörde.
Men jag har fantastisk hörsel. Jag hör saker under 20 hertz.
Jag förstår inte varför du måste sy om hela klänningen.
Jag sätter bara på ärmar. Det är inget speciellt.
- Kanske inte för dig. - Vad menar du med det?
Jag tror bara att Alice nog gärna vill passa in med resten av gästerna-
- i stället för att vara den som alla tittar på.
- Vet du, det är redan bestämt. - Var inte sån nu.
- Jag är inte alls sån. - Du är upprörd. - Visst har jag rätt?
Hallå? Hej, Paul.
Det är helt fantastiskt. Alla här ser fram emot det.
Ja, just det.
Joe, han blir... bara svagare.
- Ja, det sägs... - Jag såg en dokumentär...
- ...0m jättebra doo wop-sångare... - Tyst, Donna.
Vad är det? Jaså... Hon lär prata i minst 20 minuter.
Det vet jag väl!
Ja, det är Lynn.
Jag vet. Ja...
- När då? - Jag skulle kunna döda dig.
I så fall får du titta förbi. Jag bjuder på kaffe.
Bra. Okej, då ses vi snart.
Okej, Paul. Hälsa flickorna från mig.
Hej då.
Mamma. Vad gjorde du nu, mamma?
- Va? - Bjöd du hit dem?
Herre min skapare...
Låtsas du vara glömsk, eller fattar du inte?
Fattar vad då?
Hur det kanske känns för mig.
Plötsligt blev det ett sånt ståhej.
Alla på skeppet skrek av bara den.
Jag sprang uppför trappan ända upp till översta däcket-
- för att ta reda på vad som stod på. Och där stod det en kvinna.
Jag tittade dit, och... Jag tittade...
Och plötsligt insåg jag-
- att det var... Doris som stod och väntade på mig.
Morfar?
Du... Dog han när vi filmade?
- Ingen fara... - Man skojar inte om sånt.
- Förlåt, det var inte meningen... - Det var falsklarm. Oroa dig inte.
- Vad hände? - Han såg död ut.
- Har det hänt pappa nåt? - Ja, nåt hände faktiskt.
- Nej, inget hände. - Jo då. Vi trodde att han var död.
- Vi har det inspelat. - Vad gjorde du, Elliot?
- Inget! - Vad gjorde du med kameran?
Han berättade om kriget, och...
- Tog du upp politik? - Nej, det gjorde jag inte.
För helvete!
- Har ni aldrig hört det ordet förut? - Elliot, gå till ditt rum.
Jag är inte sex år och jag bor inte här.
Det står ditt namn på skyltjäveln.
- Du är en riktig skithög. - Förlåt, jag skulle inte säga så.
- Ut, bara. Ut. Ut! - Jag är på väg, mamma!
- Är inte du... - Skit ner dig, Paul!
- Vilka fasoner. - Äh, dra åt helvete, Paul.
Förlåt. Jag ber om ursäkt. Förlåt.
Vill ni ha lite te eller kaffe?
Skicka runt dem.
- Paul vill ha. - De ser utsökta ut.
Vänta tills ni ser Alice. Gud, vad vacker hon är.
- Och hon är så smart. - Hon är klyftig, ja.
Jag ser verkligen fram emot att få prata med henne.
Men Lynn tycker inte att det är nån bra idé.
- Det sa jag inte, Paul. - Bra Då är väl allt bra?
Jag vill bara inte att Alice hamnar i en känslomässigt labil miljö.
Det är ett bröllop, Lynn. Bröllop är inte labila.
Paul, du förstår nog inte hur skör Alice är just nu.
Och det är inte ditt fel. Inte alls.
Självskadebeteendets psykologi är väldigt komplicerad.
Och jag tror att det Alice gjorde-
- var att hon försökte omvandla sin känslomässiga smarta-
- till nåt påtagligt. Som fysisk smärta.
Jag tror faktiskt att vi förstår.
Normalt handlar sånt här om att försöka få uppmärksamhet.
- Sa jag nåt dumt? - Nej då.
- Det har gått lite mode i det. - Det är inget sånt.
- Jag tror... - Jag struntar i vad du tror!
Jag försöker bara förklara för dig... vad som händer med vår dotter.
Och i hennes fall handlar det nog om att få kontroll.
- Över vad då? - Allt
Allt i hennes liv har vant utom hennes kontroll.
Vår skilsmässa, att hon tvingades vara hos dig på somrarna-
- och att hon växte upp utan sin bror. Allt det.
- Hon hade ingen kontroll över det. - Men det hade du.
Nej, mamma... det hade jag inte.
Paul...
Säg till om jag är galen, för jag minns inte längre.
Jag har förträngt så mycket att jag inte vet vad som är sant längre.
Kvällen innan jag gav mig av...
Vi vari köket och du skrek åt mig om nåt som...
Jag tror att du hade tappat bon dina nycklar.
Och Alice klängde sig fast vid mitt ben.
Och du skrek. Du skrek verkligen.
Hon var skräckslagen. Hon vägrade släppa.
Sen tog du tag i min blus-
-och slog mig i ansiktet.
Du tog tag i min blus och slog mig rakt i ansiktet.
Berätta nu, Paul...
Har det verkligen hänt?
Ja, det har det.
Det måste kännas bra att lätta sitt hjärta om nåt sånt.
- Morfar, har du sett min kamera? - Nix.
Där är den ju.
Inatt sov jag inget. Som vanligt.
Jag tänkte lite.
Vid fyratiden, eller nåt.
Det verkar ha varit överdrivet mycket dramatik sen vi kom hit.
Jag tänkte att om det hade varit en begravning istället för ett bröllop-
-kanske vi skulle kunna vara sams.
Vad kan det betyda?
Den enda slutsatsen jag har lyckats dra-
- är att döden faktiskt förenar en familj mer än vad kärlek gör.
- Det är rätt överväldigande. - Det var avskyvärt sagt.
- Tycker du? - Ja.
Jo, det låter ju rätt cyniskt, men...
Se på 11 september-attackerna.
Jag var ju ung när det hände, men...
Ärligt talat, nu när jag tänker på det-
- kan det ha vant den enda gången i mitt liv-
- som jag verkligen kände riktig samhörighet med alla i min familj.
Det var som om en märklig, ogripbar förbindelse framträdde en kort stund.
Jag vet att den finns kvar. Det är inte så jag menar.
Men det är bara så skumt att det krävs en tragedi för att få fram den.
Tja...
Det kanske beror på hur du blev uppfostrad.
Jag är jag och mina omständigheter.
Hörde du om Alice? Visst är det sorgligt?
Det är så bisarrt. Jag fattar inte. Och nu syr de på ärmar på klänningen.
Det lär vara den generationens anorexi.
Anorexi förstår jag - alla vill ju se bra ut. Det här är bara äckligt.
- Gör du det? Eller dina vänner? - Då är det inte generationsbundet.
- Lynn sa det. - Hoppas bara att hon ser bra ut.
Det spelar nog ingen roll. Lynn vill visst inte ha Alice i den här miljön.
Usch, vad illa! Jag blir så arg. Hur kan hon göra så?
- Alice kommer inte till bröllopet. - Det är inte säkert.
Hon vill ha all uppmärksamhet själv, som sin mamma.
Vem sa att hon inte kommer?
- Donna sa att Lynn sa det. - Jo, det gjorde du. Du sa det.
Hur kan hon göra det? Hur kan hon bara inte komma?
Vad är det?
Hur kan hon göra så och inte komma? Och förstöra sin brors bröllop?
- Vad är det för fel på dig? - Vem har sagt att hon inte kommer?
Be henne sluta med all fånig dramatik.
Det handlar inte om henne, utan om Heather och Dylan. Det är deras dag.
Jag vet! Hon kommer. Vem har sagt att hon inte kommer?
Vad spelar det för roll, för Guds skull? Nån sa det!
Du skulle ha bett henne ringa sin pappa och lösa allt.
Men nu är allt förstört.
Hej, allihop.
Gudskelov... Hur är det, Alice?
- Hur är det med dig? - Bra
Mamma... Hej. Jag mår bra, bara bra.
- Du ser pigg ut. - Jag tänker inte vänta med kramen.
- Tack för att du kom. - Hej, vad står på?
Ja, ja. Nu hälsar vi alla på varann. Pseudo-artiga hälsningar.
För morfars gäckande Guds skull, kan vi inte bara...
Hur är det i skolan? Har du pojkvän? Det har du. Du är ju så himla vacker.
- Jag antar det. Jag går... - Bonnie, det är sommar.
Donna, kan du skicka steken?
- Ingen pojkvän? Det måste finns nån. - Nej. - Jag kan skära själv.
- Nej, det går bra. - Bry dig inte om det.
- Donna! Sluta nu. Hon kan äta själv. - Det finns säkert nån för dig.
Jag tror att du hade tappat bon dina nycklar. Och du skrek åt mig.
Och Alice klängde sig fast vid mitt ben.
Hon var skräckslagen. Hon vägrade släppa.
Sen tog du tag i min blus...
Fan också, Alice.
Förlåt, det var ingen bra idé. Jag trodde inte...
- Du... Typ gråter du, eller? - Vad är det?
Alice tog familjen bra.
Ja. Hon och Dylan...
De kunde ju inte sluta skratta åt den där utklädda hunden. Cowboyen.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till med Paul.
Det är svårt.
Jag fattar bara inte vad som är så tilltalande.
- Med Paul? - Nej, med cowboyhunden.
- Lyssnar du ens på mig? - Ja, självklart.
- Jag kan bara inte glömma hunden. - Försök, Lee.
Den hade små hölster och...
Och den hade såna där små chaps.
Jag är rätt säker på att mormor är sociopat.
Jag menar allvar. Det måste utredas. Skriv din uppsats om det.
Kalla den "Mörkrets hjärta 4".
Såna uppsatser har inte så poetiska titlar.
Du har rätt.
Varför i helvete håller du på med droger?
Du avslutade ju din fjärde behandling för tre månader sen.
Gräs är ingen drog. Det är som en nalle... eller en ödla.
- Håller du inte på med nåt mer, då? - Så klart inte.
Allvarligt talat, Elliot... Vi blev jävligt rädda.
Jag lovar.
Är du verkligen rätt person att prata om självdestruktivitet?
Det var inte bra. Du var helt jävla borta.
Jag fattar.
Jag rör inte de dåliga grejerna längre.
Jag håller bara på med vanliga tonårsdroger.
Jag ser skedar...
...teskedar...
...gafflar...
...och dessertgafflar.
Men inte en kniv i sikte.
- Verkligen? - Japp. Knivarna har nytt sin kos.
Mormor kanske bara barnsäkrar huset åt morfar.
Tror de verkligen att mitt problem handlar om smörknivar?
Skämtar du? Det är ju för fan helt jävla självklart.
Mormor har redan bytt ut dina rakhyvlar mot en hink hårborttagning.
Jag behöver en ambulans genast. Till Overlook Drive 9, tack.
Ja.
Rör honom inte.
Ja, han andas fortfarande. Tack.
Oroa er inte. Det blir så här.
- Är du hög? - Vad för nåt?
Har du typ tagit nåt?
Va? Ja...
Vad då för nåt?
Fentanyl.
- Vad är fentanyl för nåt? - Det är som morfin...
...fast 81 gånger så kraftigt.
Är du typ rädd för att dö?
Hela tiden.
Varje dag-
Det verkar inte vettigt.
Jag vet...
Men det är sant.
Hur känns det, då?
Om din mamma inte har sagt det, så är jag inte med på genrepet.
Jag är... på sjukhuset med din morfar.
- Var är Paul? - Han verkar inte vara här.
Varför är han inte här?
- Hurfan ska jag veta det? - Det är skumt.
- Han kanske har krockat med bilen... - Håll käften. Jag orkar inte.
Visst.
Var är er syster? Var är Alice?
Lee, kan du kolla Alice? Jag har högklackat.
- Varför har du ingen skjorta? - Det har jag.
Nej, det är en tröja. Det där är en skjorta.
Vad är det som tar sån tid? Är du klar?
- Vad ska jag säga till honom, pappa? - Till vem?
Till Paul. Vad... Vad ska jag säga till honom?
Vad ska vi prata om?
Tja...
Jag förstår att det känns konstigt.
Han kommer säkert...
Han frågar säkert vad du har sysslat med. Och då berättar du det.
Du frågar honom och han berättar för dig. Sen fortsätter ni därifrån.
Det är ett genrep, inte Camp David.
- Är du varm? - Om jag mår bra? Absolut.
- Hej. Trevligt, Paul. - Detsamma, Lee.
Herregud, vad stora ni ser ut!
- Nu är det min tur. - Paul, hur är läget?
Hejsan. Vi träffades ju kort och utbytte några ord. Det var ston.
Alice, om det går bra...
...så tar jag de ärbara oskulderna och besudlar dem...
...med mina tankar om religionens nuvarande tillstånd.
Det är kontroversiellt värre, Paul. Var så säker.
Förlåt. Han har lite problem.
Jo, det är ju rätt uppenbart.
Men det har inte du...
Du är ju vuxen. Fantastiskt.
Jag är ledsen att jag missade det. Men tack för att du är här.
- Det betyder mycket för alla. - Ja...
Jag kände knappt igen Charlie och Sam. De är så stora.
De frågade alltid efter dig och undrade varför du inte bodde hos oss.
Är det så de minns det? Att jag kom på somrarna?
- Tror de inte att jag har bott där? - Nej...
- Varför tror de det? - Det var inte så.
Det var mer så att de var små och du var deras storasyster...
Det är historia nu och det borde förbli så.
Och förhoppningsvis är allt förlåtet.
Vad... studerar du?
Är det nåt intressant?
Ja, det är intressant.
Jag studerar barns utveckling.
Så då kommer du... att ta hand om barn, som barnläkare eller nåt?
Nej, det är mer psykologi.
Ja, så klan. Det måste du ha fått från din mamma.
- Vad då? - Du vet, det där med Lynn.
Terapeuten. Och allt det där.
Det var inte bara hon.
Är alla här nu?
Okej... Ska vi gå in?
Så där, ja. Och så bon hit. Perfekt.
Nu delar ni på er. Perfekt, tack.
Och hit bon, rating. Här borta. Jättebra. Helt perfekt!
Nu kan brudgummen föra sin mamma till hennes plats.
- Jag... - Har du inte sagt det till henne?
Sagt vad då, Lynn?
Tror du att du bara kan komma tillbaka in i hans liv igen?
- Tvingade hon dig att göra det här? - Nej... Nej.
Det är bara det att...
Hon är min mamma, Patty.
Var det inte du som sa:
"Föräldraskap innebär ett visst ansvar." Inte sant?
Jag körde honom till skolan.
Jag nattade honom. Jag kliade honom på ryggen när han var rädd.
Jag tvättade hans kläder. Inte du! Inte du!
Jag fanns alltid till hands. Inte du.
- VI kan väl ta lite luft, Patty? - Vi är utomhus!
- Lägg dig inte i. - Lugna ner dig...
För... Förlåt.
Jag lovar, Lee: Nu är hon verkligen på krigsstigen.
Hur går det där bak, Elliot?
Jag funderar över bordsplaceringens symboliska innebörd.
Helmans är här för att destabilisera Släktingarna får varann att explodera
Försök inte hindra våra kollisioner Här finns uppdämda aggressioner
Allihop är som osäkrade kanoner
Vi skiter i polisen utanför Vi sabbar, krossar och förstör
Och inte en yuppie i släkten får höra skriket
När jag höjer högerhanden och ropar: " Sieg Heil för Helman-riket!"
Fan, Elliot! - Han kommer hit till Annapolis och äger totalt!
Herregud...
De där brudarna får min pungsås att koka!
De är typ 6,5:or.
Kolla in den där. Vilket jävla fullblod!
Hon har stil också. Hon har säkert svarta silkeslakan.
Och en liten landningsbana över musen...
- Henne skulle jag lugnt sätta på. - Du vet ingenting om sånt.
Jo, jag hittade en bok om G-punkten på morsans säng. Jag har prövat det.
Vet du varför jag är säker på att du snackar skit?
Det gör jag inte. Men varför?
Om din morsa visste var G-punkten satt skulle hon inte göra hundkläder.
- Sug på den! - Vad skrattar ni åt?
- Pungsås. - Håll käften, Ben!
Bäst för dig att du dansar med mig imorgon.
Dans är inte helt min grej.
Du kan ju macarena.
- Jaså, Elliot? - Du vet inte vad du snackar om.
Mamma lärde dig och du lärde mig. Du var riktigt bra på det.
Ni vet väl att min bror Ben lider av svår autism?
Men vi pratar inte gärna om det.
Om man pratar för mycket om autismen kan miffot få sämre självförtroende.
Eller hur, Ben?
Vill du ha en cigarett, Samantha?
Det skulle göra dig mycket mer attraktiv.
Hon är så jävla jobbig.
- Det är bättre att vara blek. - Inte med den klänningen...
- Mår han bra? - Ja då.
Det finns verkligen ingen bättre öl än Michelob Ultra.
Och den innehåller nästan inga kolhydrater. Jag säger då det...
- Är allt väl med honom? - Det är ingen fara.
Vi låter tillverka dem i Indiana och pengarna
Men det där avtalet med GM...
- De ser inte likadana ut... - Jo, zirkoniumstenar är likadana.
Vet du en sak...
De flesta tror att det inte fanns nåt annat när rock'n'rollen slog igenom.
Det stämmer inte. De flesta minns inte-
- att det uppstod en konstig tid på kanske tre, fyra år-
-då allting sammanföll.
Man hade Perry Como, Bill Haley och Pat Boone...
...och folk som Jill Corey. Kommer du ihåg henne?
Jag spelade ju "Make Like a Bunny, Honey" för dig.
Jag ska ringa mormor och höra hur det går på sjukhuset.
Säg att vi ber för honom.
Du, jag vill bara säga att det blev lite fel där hemma.
Jag försökte bara säga att jag har saknat dig väldigt mycket.
Vi har saknat dig allihop.
Din mamma sa att du inte mådde bra. Jag visste inte vad som väntade.
Hoppas att du inte blev besviken, då.
Besviken? Nej, aldrig.
- Vad ska det betyda? - Förlåt, det här känns lite konstigt.
Dylan sa att du har befordrat honom. Det var kul att höra.
Han förtjänar det. Men han måste sträva mot nåt, som du gör.
Tack. Jag var tvungen att ta en paus-
- men jag ska ta igen det i september och ta examen i tid.
Vad roligt att du har hittat nåt som passar dig.
Jag trivs verkligen jättebra.
Det känns som om jag kan bidra med nåt där, på nåt sätt.
Alice... Jag vet att alla tror-
- att jag inte förstår allt. Och det kanske de har rätt i.
- Men jag vill verkligen göra det. - Tack, Paul.
Om du vill ringa och prata nån gång ifall du känner dig nere eller så...
Jag vill inte förlora kontakten med dig igen, bara.
Ja... Det skulle jag gärna göra.
Vi kanske skulle kunna äta lunch...
...eller nåt.
Jag menar...
Du kanske kan...
Det kanske bara kunde vara vi två.
Hon är min hustru, Alice.
Jag vet.
Ursäkta mig, bartendern...
Kan jag få tre stora glas av er bästa whisky, tack.
Hur gammal är du?
Jag är sjutton. Men det här är mina släktingar och jag lider.
Jag ber dig - ha lite medlidande.
Alice är hysterisk där ute. Ge mig min väska. Jag måste kissa.
Visst.
- Dricker du typ ofta? - Bara när jag har tagit opiater.
Okej...
Men det jag försökte säga var, typ...
...att min mamma var den som typ uppfostrade Dylan, och inte er.
Och jag säger det typ inte för att förolämpa nån-
-men det är typ sant.
Och det jag typ försöker säga är att det var väldigt respektlöst-
- att er mamma tvingade Dylan att låta henne följa honom till altaret.
Så... Ja.
VIII du veta nånting helfestligt?
Visst.
- Det låter som om du är klar. - Va?
Det låter som om du är klar.
Kom ut, Lynn.
- Kom ut ur båset. - Okej, men...
Där är du ju! Jag har letat överallt.
Du anar inte vad Elliot just sa.
Han är sjukt arrogant och dessutom alkis och narkoman.
Han beställde tre stora... nånting, och jag sa:
"Dricker du ofta, eller?" Han sa: "Jag blandar med opiater."
Hela den familjen är äcklig.
Ja, eller hur! Jag hatar dem.
Vem var det? Hon tvättade inte händerna.
Gud, Paul... Kan du inte hålla koll på din pitbullterrier till fru?
Elliot säger att Lynn säger att när pappa träffade dig-
-så var du strippa och kokainluder.
- Stämmer det? - Jaså?
- Det är bara trams. - Lova att det inte är sant!
Din lögnaktiga jävla hora!
Sa du till dina ungar att jag har varit strippa och kokainluder?
- Det har jag aldrig sagt. - Elliot sa det!
- Skit i honom! Han är ett kräk. - Vilken bra mamma du är.
Elliot har Tourettes syndrom. Han säger vad som helst.
Du försöker splittra vår familj.
Försöker jag splittra er familj? Skojar du?
Jag uppfostrade Dylan. Det var inte jag som övergav honom.
Du kan dra åt helvete, ditt förbannade slödder...
Släpp henne, för fan!
- Hittade du nån som gör motstånd nu? - Jag ska slita skallen av dig!
Kom, vi går.
Utmed dig, din jävel.
- Du skämde just ut dig, mamma. - Håll käften. Dra åt helvete!
- Vad är det som händer? - Hon tog tag i mig och...
Hon tog stryptag på mig. Patty gav sig på mig, Lee!
Och det där jävla aset har druckit och knarkat.
Jag tog några glas, bara. Jag höll på att gripas av panik!
- Sätt er i bilen. - Håll käften!
- Hon är förbannad. - Jaså, är hon? Tack för upplysningen.
- Dörren är låst. - Jag hatar den där saken!
- Kan du låsa upp? - Fan också.
Varför kan de inte göra dem enklare?
Klockan är 00.13 och jag rapporterar direkt-
- utanför Joe och Doris Bakers hem i Annapolis i Maryland.
Den djävulska kran som är familjen Helman-
- har just orsakat fullständigt kaos i denna lugna kuststad.
Den överkänsliga, självdestruktiva dottern Alice Scissorhands-
- och moderns högst opassande beteende-
- har fått vissa att börja undra hur det ska gå imorgon.
Vänta...
Jag får just höra nåt.
Obekräftade källor uppger att oavsett hur det slutar-
- kommer Doris Baker att vara och förbli rasande i tysthet.
Den stora återstående frågan är:
Ska de kunna försonas denna enda dag-
- eller ska det sluta i katastrof och familjen krossas som ett krabbskal?
Det här är Elliot Helman för FUCK News. Tillbaka till dig, Ben.
Vad heter det där teet jag gillar?
- Vilket då? - Det där som jag dricker.
- Grönt te. - Nej, det är kamomill.
- Varför frågar du, då? - Jag vill veta vad det heter.
- "Surrender". - Just det.
"Surrender... To Sleep".
För jösse namn, Lee...
Kan du inte bara be om det?
Nej, jag tänder aldrig där.
- Får jag prata med dig, mamma? - Nej, Lynn.
Varför har du aldrig län dig när du ska hålla tyst?
- Jag ville bara... - Vi vet alla vad du vill.
Du har aldrig varit hänsynsfull nog att hålla nånting för dig själv.
Jag försöker ställa saker till rätta.
För vem då? För mig?
Som sitter här mitt i natten och kan inte sova?
Jag är helt utmattad och kan inte somna.
Ska du ställa nåt till rätta åt mig?
Läkarna säger att hans tillstånd är stabilt, men de kan inte göra mer.
De kan bara göra det bekvämt för honom.
Det är det enda jag har gjort hela livet.
Gjort det bekvämt för honom.
Jag var sjutton när jag träffade din pappa.
Han var så stilig.
Så lång och stark...
...och blyg.
Jag saknar honom.
Jag saknar mannen jag gifte mig med.
Jag saknar honom när han är här och när han är borta.
Ikväll låg jag i sängen och tänkte: "När blev det så här?"
När försvann han?
När somnade jag för första gången...
...i en tom säng, i ett tomt hus?
Vad har jag gjort för att förtjäna det här?
Vad har jag gjort för ont?
Och jag vet att det kommer att hända.
Varje gång jag vaknar, innan Jag öppnar ögonen-
- lyssnar jag för att höra om han fortfarande andas.
Jag vet inte vad jag ska göra...
...när jag vaknar och han inte...
...när det är helt tyst.
Helt tyst. Vad ska jag göra då, Lynn?
Okej, okej-n
Där har du det, Lynn.
Där fick du mig allt! Det var väl därför du kom hit?
Jag var inte redo. Jag är fortfarande inte redo.
Saker och ting förändras inte, mamma.
Människor förändras inte.
De är inte viktiga. Men det är du, Alice.
Du får inte låta dem bestämma vem du är eller vad du kan.
Om du gör det, vinner de.
Jag är inte som du, mamma. Jag kan inte stänga av allt.
Gör inte så har, Alice. Låt inte dem avgöra vad du tycker om dig själv.
Jag rår inte för det.
Du bestämmer över ditt liv.
Och du är stark. Du är så jäkla stark, Alice.
När det bara var du och jag och ingen jävel stod på vår sida...
...så vände jag mig till dig. Hela tiden.
Om jag får skulle jag vilja påtala hur otroligt vackra ni damer är.
Helt fantastiska. Bedårande.
Var gärna helt tyst under det kommande dygnet, Elliot.
Du tog droger och det är ditt fel att Patty fick frispel.
Ja, visst. Men jag trodde att vi hade gått vidare, som familj.
Jag har inte ork nog att gå vidare, som familj.
- Å fan. - Just det!
Blev du aldrig full eller hög när du var ung, pappa?
Inte lika ofta och gärna som du.
Och du, mamma? Tog du aldrig syra på 70-talet?
Vet du, Elliot... Varsågod.
Knarka och ta en överdos, bara. Förstör ditt liv.
Jag ger upp nu!
Vad häftigt! Menar du verkligen det?
Det låter toppen!
Varför måste du vara så taskig jämt?
Vad är du så sur för? Är det pigklänningen?
Ser du?
Du är så omogen. När ska du växa upp, egentligen?
Du vet... Nån gång mot slutet.
Etta, det är jag!
Då såg han en vägskylt med en överkorsad trumpet på.
Då sa han: "Pappa, varför får man inte spela trumpet här?"
Jag sa: "Det betyder att man inte får tuta, Dylan."
Jag vill utbringa en skål för Dylan och hans förtjusande hustru Heather.
De kommer att få ett fint liv ihop.
Jag vill även tacka Patty, min egen förtjusande hustru-
- för att hon ordnat med mottagningen, tältet och bilderna på vår familj.
Och innan jag sätter mig vill jag tacka Alice-
- för att hon kom hit. Det betyder mycket för hennes bror och familjen.
Tack, Alice.
Jag har alltid älskat Marilyn Monroe, som ni nog ser.
Jag sa: "När du ska slå, kom då ihåg"-
- "att jag är Marilyn Monroe och du är Joe DiMaggio."
'Titta bort mot mig"-
- "så ska du få en liten slängkyss."
"Sen kommer du att slå bollen över stängslet."
Och vet ni vad? Det gjorde han.
I alla fall de flesta gångerna.
Men märkte du idag, när du skulle gå upp och slå-
-att du fick en slängkyss av mig?
Jag älskar dig, Dylan.
Och jag är så glad att du fick till en riktigt fullträff med Heather.
Och jag vet, i djupet av mitt hjärta, att ni två är ämnade för varandra.
Jag älskar er.
Lynn?
Vill du komma upp-
- och berätta några historier från Dylans barndom?
Hjälp henne på traven nu.
Jag är Dylans mamma, Lynn.
Jag är inte så bra på sånt här.
Jag har inga historier just nu. Jag var inte beredd på att tala.
Jag antar att jag bara...
Jag vill bara säga att jag är tacksam över att få vara här med dig idag.
Jag är väldigt lycklig för er skull. Verkligen.
Jag beklagar att jag inte kan berätta nåt roligt från när du var liten.
Jag vet bara att jag älskar dig väldigt mycket just nu.
Jag älskar dig väldigt mycket, Dylan.
Du har blivit en fantastisk man.
Och när jag ser dig nu blir jag väldigt stolt över dig.
Jag är stolt över den man du har blivit.
Det var allt.
Hejsan, Lee.
Det är aldrig några orkestrar på bröllop längre.
Vi hade en enastående bra orkester.
Du, Ben... Jag tror att min yngsta dotter är lite småkär i dig.
Tror du att vi kan prata lite, Alice?
Helst inte, Paul.
- Ett ögonblick, bara. - Nej.
- Det går fort. - Paul... Nej.
Okej, jag förstår klan och tydligt. Precis som när du var liten.
Uppfattat. - Kul att se dig, Lee.
Det där var det grymmaste jag nånsin har sett.
Får jag prata med dig, mamma?
Ursäkta mig.
- Har du inte nåt att säga mig? - Vad ska jag säga?
Jag vill veta varför du inte stod på min sida.
Du är min mamma.
Varför hjälpte du mig inte att slåss för mina barn, att slåss för Dylan?
Jösses, Lynn... Dylan gifter sig ju. Kan du inte släppa det nu?
Har ni sett Elliot? Ingen vet van han tog vägen.
Hur är läget, morfar?
Det är bra. Men jag måste jobba i trädgården.
Jag fattar. Dags att stöta lite på tärnorna, menar du.
Det är inte det jag menar.
Elliot?
Elliot!
Vi får vara försiktiga. Det är mörkt här ute.
Då så...
Han har alltså inget att förlora och gör slut med fästmön...
Lee... Jag vet inte vad jag ska göra.
Klockan är mycket och jag vet inte var Elliot är. Jag börjar bli rädd.
Jaha... Var kan han vara, då?
Då kör vi.
- Moster Lynn? - Vad är det?
Jag vet inte om det var Elliot jag såg-
- men jag tror att jag såg honom på en flytring.
- En flytring? - Ja.
Typ... Ute i bukten.
Är det hamnkaptenen?
Jag tror att min svägerskas son är ute i viken, på en flytring.